Dag to startet med et brak!  
Etter en lang natt med variabel søvn våknet vi til et brak av regn. Og her kan det regne !1 Det regner så veiene forsvinner og vi opplever at vi må kjøre lange omveier på ekstreme veier for å komme frem. 
I dag var det mye på programmet. Først frokost selvsagt og så skulle vi bli hentet klokka ni.  Idet jeg var nede i resepsjonen for å ordne noe, fikk jeg beskjed om at Muliika ville snakke med meg. Så jeg fikk han på telefornen og fikk vite at han kom til å bli forsinket, men ; Hadde vi lyst til å delta i et bryllup samme dag ?  Selvfølgelig måtte vi si ja til det!  Så spennende! 
Jeg informerte gjengen som ble skillelig glade for å kunne få med seg noe sånt på reisa . 
Mn dagen lå foran oss, og vi var forberedt på en våt dag i slummen og på diverse andre oppdrag. Så bar det ivei. Vi skulle til et slumområde først og gi ut mat til 15 familier. Uttrykket " Gud lager vei der det ikke finnes noen vei" ser ut til å passe på sånne oppdrag. Bilen fraktet oss inn i trange smug, med millimeter klaring og delvis vei. Men vår sjåfør løftet ikke på øyenbrynet engang ! Første stopp var hos en mamma med trillinger som var ca ni måneder gamle. Denne unge moren visste ikke at hun bar på tvillinger, så sjokket ble stort for henne og faren til barne. Først stakk han av, men med godhjelp og rådføreng er de nå sammen og tar seg av barna sine. Vi gav dem mat, såpe, og klær til barna og vi fikk lov til å velsigne dem med noen oppmuntrende ord før vi vinket hadet. Iinntrykket av dyp fattigdom , men med sterke troende foreldre som hadde håp for fremtiden gjorde oss fulle av håp for dem. 
Så var det videre til disse 15 familiene. 
Vi snirklet oss gjennom søppel og avløpsrenner og møtte mennesker i den dypeste fattigdom. Men det er et arbeid som gjøres der av standhaftige folk. Det opplyses og undervises om å samle søpla på et sted, og å fremelske gode sanitærforhold, og dermed god helse. Vi møtte flere som jobber med Muliika i dette, men en som virkelig gjorde inntrykk på meg var en ung mann som hadde et alvorlig ansikt. Han var pent kledd og tydelig oppmerksom på det viktige arbeidet som ble gjort. I det han fikk spørsmål om å si noe, trådte han frem og ansiktet hans ble sprell levende! Hele fjeset og øynene uttrykte noe så vakkert og hellig på samme tid. Jeg ble helt fasinert av dette fjeset. Han fortalte at han hadde vokst opp som et gatebarn, men så hadde han fått høre evangeliet og blitt tatt hånd om, og nå flere år senere sto han der som pastor!  Et levende bevis på at det nytter å hjelpe den ene. 
Så skulle vi til neste slum, og her var det en helt annene stemning! Dette var et farlig sted, så de passet på oss som hauker. Her var det også mange som fikk poser med mat, såpe og litt ris. Og lykken var stor. En eldre menn som fikk en pose ble stående helt overveldet av overraskelsen over at nettopp han skulle få en sånn gave på denne dagen. Vi snirklet oss frem på sleipt og sølete underlag. i en labyrint av små stier mellom små skur der folk forsøkte å overleve. Stedet var preget av rus og vold og en tung atmosfære av et folk fanget av situasjonen. Plutselig befant vi oss på en litt åpen plass, og der kom ungene men spente ansikter. De hadde siktet seg inn på Dinah. De så på og tok på hendene hennes, og var tydelig fasinert av denne unge jenta med den lyse huden og det store smilet.  De begynte å utforske mine hender også, og de var så nyskjerrige som bare barn kan være. Så kom Muliika og skulle vel egentlig hente oss, men han hadde en matpose i håndensom inneholdt et stort oppskjært lyst brør. Det tok ikke lange tiden før han hadde åpnet brødposen og begynte å gi ut til sultne munner. Det var så vakkert å se denne spontane omsorgen. Dette er sånne ting som bereører ekte mennesker som lever ekte liv. Vi som er på denne reisen er priviligerte når vi får denne muligheten til å se og lære. 
Varme og slitne fikk vi kommet oss inn i bilen og tatt av oss meskene for et øyeblikk. Netse stopp ; 40 enker som var samlet på en adresse litt unna. Skulle vi få se igjen Florence, Rita, og flere av de andre enkene vi har fått møte tiligere? De andre gangene har vi vært og besøkt hver enkelt i deres hjem, men nå er det så mange av dem at det er enklere å samle dem. 
Vi måtte gi en hilsen til dem fra alle medlemmene i teamet og så fikk enkene muligheten til å vitne om Guds omsorg. Muliika fortalte om den første enken som Gud hadde ledet i hans vei. Hvordan hun knapt var levende og levde blandt rotter, mark og firfisler. Hverken legene eller Mulikka hadde tro på at hun kunne reddes, men Gud ville det annerledes. Nå var hun en sterk kvinne som tok seg av andre og hun var til og med rådgiver på to sykehus for kvinner med Hiv,Aids.  Så kom plutselig en av de andre enkene inn, Florence. Damen som val halvdød da vi nærmest kastet henne inn i bilen og fikk henne på sykehuset, Om vi ikke hadde redeet dem\nne mammaen, ville barna hennes blitt gatebarn. 
Tenk, for hver enke som reddes er det så mange barn som reddes fra å måtte klare seg alene på gatene i Kampala og andre steder, Og der kom jammen Rita inn døra også, og bak i rommet så jeg enda en av enkene som jeg dessverre har glemt navnet på. Men ikke ansiktet! Hun livnærer seg med å sanke bananskall og selge det som dyrefor. Dette gjør hun sammen med sine døve døtre. Her er det så mange historier om Guds inngripen i menneskeliv. Mirakler er fortsatt på Hans agenda.
Neste stopp bryllup! Vi skulle spise der, så det var bare å hive seg inn på hotellet og hoppe inn i finstasen, Nå skulle vi på fest !!! Vel, det ble en skikkelig opplevelse, men vi hadde kommet for sent til maten. Nå var det åtte eller ni timer siden sist vi hadde fått noe i magen, så det ble altfor tøft for de fleste å sitte bakerst i salen og høre på lange taler på et språk vi ikke forsto. Men , vi fikke med oss litt av stemningen da, selv om det ikke var helt sånn vi hadde forestilt oss det. Nå var det mat som gjaldt! Vel tilbake på hotellet fikk fi servert nydelig mat og humøret var igjen stigende. Så var det en siste post ; en syerske! Vi skulle nemlig ta mål og få sydd oss et afrikansk klesplagg. Dette ble faktisk kjempegøy! V i møtte en dame som egentlig var evangelist og leder, men hennes fag var skreddersøm. 
Så nå har vi valgt oss ut og betalt for disse kjolene og ei skjorte og kommer til å motta dem allerede på torsdag. (Dette ble altså gjort på en lørdag) Så vi var selvsagt spente på hvor mye dette kom til å koste. Prisen fikk oss nesten til å falle av stolene! 550 000 shillling. Tidligere hadde Muliika sagt at vi nok måtte gi dette i depositum, så jeg måtte spørre ; Du mener depositum ? Svaret var klart. Alt sammen ville koste 550 000. Jeg måtte høre en gang til, og Muliika forklarte tålmodig. Dette er den totale prisen for alle kjolene og skjorta. Helt utrolig... Så vi gav 700 000 - og nå var det Lillian (syersken) som ble overveldet. Det var høy stemning når vi dro derifra! Var det mulig ? Tydeligvis! 
Så, etter en lang og veldig innholdsrik dag, er det på tide å lukke øynene og sove litt. 
I morgen er det enda et tett program og vi skal opp grytidlig! 
To be continued !!