Avreise til nye områder, men først morramøte! 
Etter å ha vridd meg rundt halve natten på en plastmadrass uten støydemper. Og etter ha observert datteren dælje rundt i mørket etter en mygg som hadde innebygget turbo, var det å gni søvnen ut av øynene og gjøre seg klar til en ny dag. Første post på programmen var frokost, med andakt av Iris. Så var det på tide å reise klokka åtte for å delta på møte i Faith Arena Church i Kampala. Dette er kirken som Muliika er tilknyttet og det er en høy standard der men et tilnærmet vestlig preg i lovsangen m.m selv om det er tydelig afrkansk kultur. Deriblandt en pastor som satt på sin egen "kongestol" og bare kom ned for å si et og annet ord til folkene . Dette skulle bli det første møtet mine teammedlemmer skulle få oppleve.
Møtet gikk sin gang, og jeg skulle preke om lovprisning. Det ble et flott møte, med det er rart å være her med alle restriksjonene. Her er de mere nøye enn hjemme i Norge. Munnbindpåbud, febermling ved inngangen, antibac og innføring på lister. Stolene er spredt med en god meters mellomrom, og ikke engang ektepar får sitte sammen. De er nøye her! 
Så munnbindet for min del er av kun når jeg taler. Da bytter de hette på mikrofonen, spriter den og hendene til den som skal holde den.  Men sånn må det være - de er bare glade for å kunne samles under ett tak igjen. 
Etter møtet var det å kjøre tilbake til hotellet for en matbit og å pakke koffertene for avreise til vest Uganda. Nå skulle vi endelig få oppleve livet ute i Afrikas landsbygder. Det var kun Id og jeg som visste hva som ventet - vi hadde vært der føt. 
Når vi ankom konferansen, var det litt av et syn som møtte oss! De hadde linet opp med palmegrener i hendene og jubelen kunne høres lang vei. De hadde til og med lagt en rød løper , vel rosa gul og oransje var den også , ned på bakken og vi ankom med gjensynsglede og jubelrop rungende i ørene. For en velkomst! 
Nå fikk vi oppleve ekte afrikanske møter. Vill dans, velkomstdans og sang av søndagsskolebarna som hadde øvd så godt. Så var det tid for hilsninger fra hvert teammedlem igjen, en kort hilsen fra den enkelte og iblandt dem satt Iris med et lurt smil. Fram til da hadde jeg tolket henne fra norsk til engelsk, Hun forstår det meste av engelsken, men å snakke engelsk, eller på preke på engelsk var uprøvd, Når hun reiste seg opp for å si et par ord, begynte hun å snakke på engelsk! Jeg sto det og beundret damen idet hun kastet seg ut i tro og delte sine ord på fullt forståelig engelsk. Hele teamet jublet. For ei dame !     Og så ble det  tid for å preke igjen. Spente ansikter var vendt imot den første som skulle preke; Dinah Theline (min datter) ble kastet utpå og gjorde en kjempejobb i ukjent farvann. Så var det mere dansing og glede før jeg fikk beskjed om å tale.  Jeg hadde ikke forbereredt meg så hardt, men hadde i hodet historien om hvordan Jesus tok med seg disiplene sine til Cecarea Filippii for å undervise dem. Jeg tenkte at jeg trengte hjelp til å illustrere og ba om 12 frivillige disipler til å hjelpe meg. Før jeg visste ordet av det, hadde jeg en diger barneflokk foran meg, klare til å "hjelpe" Jeg fikk dem til å herme etter meg, vi løp, hoppet, danset og løp litt til. Og jeg snakket om å følge Jesus og å gjøre som ham. Det vare mere som skjedde i dette - em det var kjempegøy å se hvordan budskapet ble mottatt av både voksne og barn. 
Så le det tid for å finne det andre hotellet og håpe på litt mat og litt kvalitetssøvn. Stedet vi havnet på var vakkert. Vi fikk GODE senger, stort rom og bad med badekar. 
Den natta sov vi som kongelige og kunne våkne uthvilte til en ny dag.